Олександр Олесь - Лисичка, Котик і Півник, Олександр Олесь
![](/uploads/posts/books/7/3/0/6//lisichka-kotik-i-pivnik-oleksandr-oles.jpg)
- Жанр: Книги для дітей
- Автор: Олександр Олесь
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
КОТИК: Що ти там, Півнику, знайшов?
ПІВНИК: Що я знайшов? Зерно.
КОТИК: Ну, і смачне воно?
ПІВНИК: Ах, ти не можеш уявити.
Може хочеш трошки вкусити?!
КОТИК: Та нізащо в світі, та ніколи,Хоч дай мені мишок повні поли.
Тверде, сухе – ну, ніякого смаку!
ПІВНИК: Ку – ку – рі – ку!
КОТИК: О, знов мене злякав!
Ти б хоч тихше співав... (Пауза)І пісні твоєї не розумію.
ПІВНИК: А я іншої не вмію.
КОТИК: "Ку – ку – рі – ку"... цілком незрозуміле...
ПІВНИК: А мене ще дужче співати закортіло...
І коли я пісню заспіваю,Наче під небом політаю,І мені на серці так легко стане,Наче рідна мати на мене гляне.
КОТИК: Півнику – братіку, я жартую;Я твою пісеньку радо чуюІ вранці, і вдень, і серед ночі...
Кожний співає, як вміє, як хоче;Я твою пісеньку дуже люблю,А чи любиш ти пісню мою?
ПІВНИК: Нащо питаєш, мій друже, -Я полюбив її дуже.
КОТИК (майструє і співає):
"Мур ,мур, мур,Попід муром щур -Несе солонинкуУ свою хатинку,А я все розважу,За кущиком ляжу...
Мур, мур, мур...
Буде мій щур.
Стану я з ним гратись,Стану забавлятись,То піймаю, то пущу,То підкину, то впущу.
Мур, мур, мур,Буде мій щур!"ЗАЙЧИК (вбігає): Здоровенькі були!
ПІВНИК: Здоровенькі!
КОТИК: Що нового, Сіренький?
ЗАЙЧИК: Та я чув, як Лисиця Сороку прохала,Щоб дорогу до вас показала.
КОТИК: От тобі й на!
Ну, а що ж вона?
ЗАЙЧИК: А Сорока сказала,Щоб вона... почекала!
ПІВНИК: Ха – ха – ха! Як Сороку побачу,Щиро, щиро, сердечно віддячу.
КОТИК: Але, Півнику-братіку, бережись,На всі боки уважно дивись,Бо Лисиця – хитрий звірІ куди страшніший як тхір!
ПІВНИК: Отаке сказав!
Звичайно – не ловитиму ґав.
КОТИК: Як піду я в ліс на роботу,Зачини ворота,Двері позамикайІ нікого без мене в хату не пускай!
ПІВНИК: А ти куди йдеш?
КОТИК: Знов піду на гору,Бо це вчора під кущем я наглядів нору,Так оце я хочу піти подивитись -З ким мені доведеться битись.
ЗАЙЧИК: Чого так говориш, загадково, таємно?
Що там Мишка живе, – це я знаю напевно.
КОТИК: А хіба ти, Зайчику, мишки не боїшся?
ЗАЙЧИК: Для мене не страшна, котику, навіть Лисиця!
Коли б у мене ноги не були прудкі, як стріли,Давно б мене вовки та ведмеді з'їли.
КОТИК: Дивись же, Півнику, не виходь з хати,Коли ще хочеш по світу погуляти.
ПІВНИК: Та не турбуйсь, серденько,Я сидітиму в хаті тихенько,Ще й поставлю коцюбу на порозі.
ЗАЙЧИК: Ну, ходім, Півнику, нам по дорозі!
Котик з сокиркою і Зайчик прощаються з Півником і зникають. Півник замикається в хаті.ЛИСИЧКА виходить, озирається на всі боки і стає за деревами.ЛИСИЧКА: Півнику, Півнику, ану, встань!
Відчини віконечко та поглянь!
Скільки тобі зерняток принесла,А ще більш розсипала, як несла.
Є у мене житечко і пшоно,Ллється, наче золото, з рук воно,Позбирай же, Півнику, швидше все,А то його буйний вітер рознесе,Полетить за гори та за море з ним,Віддасть його вихорам навісним.
Ті ж розсиплять зернятка по степах,По байраках темних, по ярах;Хіба ж тобі, Півнику, не болить,Що не стане зерняток через мить?!
ПІВНИК: Хто це мені пісеньку проспівав?
ЛИСИЧКА (з-за дерева): А ти мене, Півнику, не пізнав?
Я маленька пташечка з чужини,А живу на кущику бузини.
ПІВНИК: А я думав – Лиска кличеІ неправду каже в вічі.
(Розчиняє вікно і виглядає)Де ж ти, пташечко моя ?!
ЛИСИЧКА: Пташка в лісі, а тут я!!!
(Вискакує, хапає Півника, в'яже і несе)ПІВНИК (співає): "Котику – братіку,Несе мене Лиска.
За кленові ліси,За крутії гори,За бистрії води, -Порятуй мене!.."ЛИСИЧКА: Котик – братік не почуєІ тебе не порятує.
ПІВНИК: "Котику – братіку,Несе мене ЛискаЗа кленові ліси,За крутії гори,За бистрії води, -Порятуй мене!.."КОТИК (прибігає): Ах, ти, звіре прехитрющий,Найлютіший враже в пущі!
Так ти Півника зв'язав,Так ти братіка украв,Ухопив його з вікна...
На ж тобі, на!
(Б'є Лисичку різкою)ЛИСИЧКА: Ой – ой, годі! Ой, доволі,Ой, не буду вже ніколи,Це востаннє на віку... (втікає)ПІВНИК (визволившись): Ку – ку – рі – ку!
КОТИК: Так такий ти, Півнику, слухняний!?
ПІВНИК: Вибач, братіку коханий:
Мене Лиска піддурила,На зернятка підманила...
Наче пташечка маленька,Заспівала солоденько,Що дає мені вонаІ житечка і пшона.
КОТИК: Ах, маленький!
Ах, дурненький!
Ну, дивись же бережись,Добре в хаті зачинисьІ тихенько сиди,Та мене з роботи жди!
А відчиниш, впустиш лиса -Клич, кричи, хоч розірвися,Вже тебе я не почую,Бо далеко помандрую:
Аж у поле золоте,Там, де житечко росте.
ПІВНИК: Ні, тепер не вийду з хати,Хоч і стане викликати,Буду, котику коханий,Я тепер уже слухняний,Натоплю в печі як слідІ варитиму обід.
КОТИК: Ну, готуй обід, серденько, -Я вернусь сюди скоренько.
(Котик узяв клуночок і пішов. Пішов і Півник в хату).ЛИСИЧКА (виглядаючи з-за куща):Ага, Котик пішов!
(погрожуючи Півникові)Ну, не вирвешся знов!
Понесу тебе додому,Синові віддам малому,В мене сім, сім дочок,Панночок.
Восьмий син, – Пилипко,Той, що любить молоко.
Він найменшенький,Найгарнішенький.
(пауза)Як же Півника із хатиСюди вийти ублагатиТа мерщій його на плечі?
А! Позичу жару з печі:
Наче хочу я варити,Та нема чим розпалити.
(ніжно)Півнику – братику, відчини!
ПІВНИК: Хто там?
ЛИСИЧКА: Я – Лисичка – сестричка.
ПІВНИК: Та нізащо в світі!
ЛИСИЧКА (крізь сльози): Півнику, братику!
ПІВНИК: Щоб знов украла мене!..
ЛИСИЧКА: Та послухай же, серденько,Я скажу тобі щиренько,Що тебе я не морочу,Що не вкрасти тебе хочу,Тільки жару попросити,Щоб було чим розпалити.
ПІВНИК: Ну, це інша справа... Зараз!
(Відчиняє вікно і подає горщик з жаром)На!
(Лисичка хапає Півника і несе)ПІВНИК (співає): "Котику – братіку!
Несе мене Лиска,За кленові ліси,За крутії гори,За бистрії води,Порятуй мене!"(Пісня повторюється в глибині лісу і затихає. Вибігає Зайчик, сідає перед хаткою і, закривши очі лапками, плаче).КАРТИНА ІІ(Господа Лисиці. На лавах, стільцях, лежанцісидять лисенята, – сім дочок і синок Пилипко)1 ДОЧКА: Щось довго матері немає.
2 ДОЧКА: Працює, мабуть – не гуляє.
3 ДОЧКА: Та їй приємно працювати:
В лісах кругом пташки, звірята,Туркоче горличка в кущах,Качки і гуси на річках,Сміється сонечко вгорі,А тут ввесь день сиди в норі,А спробуй, вигляни надвір -Наскочить зараз хижий звірАбо мисливець: бах! – і край,Лягай на спину і вмирай!
ПИЛИПКО: Від всього можна утекти,Нещастя наше – то хорти!
До того люті та лихі,Та довгоногі, та бридкі...
Плиг, плиг! – біжать з кущів, з багна...
Плиг, плиг! – ну, чисто сарана!
Я бачив раз хортів у сні:
Ну, та й огидні навісні!
Які в них вуха! А хвости!..
Що найстрашніше – то хорти.
1 ДОЧКА: Великі?
ПИЛИПКО: Ах, і не кажи!
4 ДОЧКА: Ану, руками покажи,Які?
ПИЛИПКО (показує): Аж ось такі!
4 ДОЧКА: Ну, це найбільший, мабуть, звір!
Куди там соватись надвір!
1 ДОЧКА: Де ж мати? Таж і їсти час!
2 ДОЧКА: Все ловить Півника для нас.
(Стук у двері. Входить Лисичка з Півником)ЛИСИЧКА (до дітей, показуючи на Півника):Що це таке?
(Діти оточують матір)ПІВНИК: Ку – ку – рі – ку!
(Діти з жахом кидаються по кутках)ЛИСИЧКА: Ну, чого ви повтікали?!...
Що, ви й досі не пізнали?
Я ж казала Пилипку,Хто кричить "кукуріку"...
ПИЛИПКО: Півник! Півник!
ПІВНИК: Ку – ку – рі – ку!
(Діти радісно сміються і обертаються знов до Півника)1 ДОЧКА: Ха – ха – ха! Як смішно!
2 ДОЧКА: Як співає втішно!
4 ДОЧКА: Мамо! Що з ним будемо робити?..
ЛИСИЧКА: Та що ж... будемо варити.
З ДОЧКА: Ми не будем їсти... ми не станем їсти!
ВСІ: Мамочко! Не ріжте!
6 ДОЧКА: Ми з ним будем гратись -У струмку купатись...
ПИЛИПКО: Не ріжте, не ріжте...
Ми не станем їсти!
ЛИСИЧКА: Ще й ти!
ПИЛИПКО: Він яєчка буде нам нести.
7 ДОЧКА: От, яєчка будем їсти!
ВСІ: Не ріжте, не ріжте!
ЛИСИЧКА: 3 вами сльози й сміх!
1 ДОЧКА: Матусенько мила,А щоб він не втік,Приборкаєм крила.
ЛИСИЧКА: Та він втече пішки.
ПИЛИПКО: Обрубаєм ніжки.
1 ДОЧКА (до Півника): А ти з Котиком живеш?
ПІВНИК: Так!
3 ДОЧКА: Не розумію, що за звір:
Він такий дряпучийТа лінючий...
ПІВНИК: Він ніколи не гуляє:
Все працює, ловить, дбає.
ЛИСИЧКА: Наробив уже добра:
Ані миші, ні щура...
Половив усе на полі, -Нори всі порожні й голі.
(Чути за дверима скрипку)1 ДОЧКА: Тихше!.. Хтось неначе грає (прислухається).2 ДОЧКА: Хто таку тут скрипку має?..
3 ДОЧКА: Вперше гру таку я чую...
4 ДОЧКА: Я, здається, затанцюю.
ЛИСИЧКА (до котроїсь дочки):Ану, вийди подивись:
Чи не наш сусіда Лис!
5 ДОЧКА: Ой, я хочу танцювати!
2 ДОЧКА: Подивись, танцює мати!
(Лисичка, сидячи, пританцьовує)3 ДОЧКА: Ой, як грає, ой, як грає!
Мабуть, срібну скрипку має.
ПИЛИПКО: Ви не гнівайтесь, матусю:
Побіжу я – подивлюся.
ЛИСИЧКА: Йди, синочку, подивися,Та вертайся, не барися! (Пилипко вибіг)5 ДОЧКА: І я з ним побіжу,А вернуся – розкажу.
ЛИСИЧКА: Та ідіть вже, подивіться,Тільки, діти, не баріться!
(Лисенята з криками вибігають з хати. Лисичка бере віника і, співаючи, підмітає хату)ЛИСИЧКА: "Ой, у лісі на калиніТри пташині.
Як навшпиньки стану,То одну дістану.
А коли захочу,По другу підскочу.
А на третю гляну,Третю не дістану.
Третя на вершечку,А дві недалечко."(Задумливо) Що, аж так довго їх немає?..
Вже і скрипка більш не грає...
Жду їх, жду і не діждуся...
А піду я подивлюся:
Чи не сталося біди...
(До Півника) Ти тут, Півнику, зажди!
(Півник утирає сльози)(Лисичка пішла. З-під печі вилазить Мишка)МИШКА: Ха-ха-ха! Пішли із хати...
Ах, кортить поласувати...
Бач, ось крихітка м'ясця...
Це із кого ? – З горобця.
Мало! Шкода – більш немає...
(До Півника): Бідний Півнику, не плач:
Догадайся, хто той грач!
Котик то на скрипці грає,Лисенят в мішок складає...
Кожне цокУ лобок -Та в писану тайстру.
ПІВНИК (радісно): Що ти кажеш, Мишко люба! ?
Так мене не жде тут згуба?
Так я знов буду жити,По лісочку скрізь ходитиТа купатися в піску...
(Співає): Ку – ку – рі – ку!
КОТИК (входить в хату. Мишка швидко тікає під піч):А-а, співаєш!! Чую, чую -Дай же, любий, поцілую -Врятував тебе я знов:
Всіх я лисів поборов,Всіх в мішок їх поскладав,Ще і туго зав'язав.
Як ітимуть лісом люди,Добра знахідка їм буде!
Було б виломить лозу,Хитру Лиску покарати!
МИШКА (з-під печі): А мішок я прогризу,Та й пущу їх погуляти. (Зникає)КОТИК: Що ж – пускай, як забажалось!
Їм і так уже дісталось.
ПІВНИК: Я уже додому хочу...
Як прийду, на тин зіскочуІ веселий – на кілкуЗакричу: Ку – ку – рі – ку!
КОТИК: Ну, ходім, ходім, маленький,Я радий, що ти живенький.
Більше вже не прийде Лис...
Присягавсь, що кине лісІ подасться звідсіляНа степи та на поля. (Виводять)МИШКА: Перегризла, розмотала,Всіх з мішка повипускала...
Всі ідуть кудись у полеІ не вернуться ніколи.
(Вбігають Лисенята з Лисичкою і на швидку руку спаковують різні речі до мішечків)ЛИСИЧКА: Ну, мерщій із цього лісу!
Знайдем кращий – не журіться.
Це твоя вже, Мишко, хата,Будь щаслива та багата:
Наноси ти цілу горуЗерна всякого в цю нору!
А за те, що врятувала,Нас з мішка повипускала,Більше я ніколи зродуТвого мишачого родуЗачіпати вже не будуІ ніколи не забуду,Що для всіх ти нас зробила...
Прощавай же, Мишко мила!..
(Всі прощаються з Мишкою. Пилипко дістає щось з-під стола)ЛИСИЧКА: Що там робить мій синочок?
ПИЛИПКО (з візком): То я хочу цей візочокНашій Мишці залишити,Щоб було їй чим возити.
ЛИСИЧКА: Залиши! Пора! Рушайте!
(Родина виходить)МИШКА: Прощавайте! Прощавайте!
(Бере візка, тішиться ним, і зникає в своїй норі)Завіса!
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Лисичка, Котик і Півник, Олександр Олесь», після закриття браузера.