Данило Туптало - Житія Святих - Жовтень, Данило Туптало
![](/uploads/posts/books/7/5/4/8//zhitija-svjatih-zhovten-danilo-tuptalo.jpg)
- Жанр: Езотерика
- Автор: Данило Туптало
Переклав Валерій Шевчук
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Місяця жовтня на 1-ий день
Слово на Покров Пресвятої владичиці нашої Богородиці
В останні люті часи, коли примножилися гріхи наші, примножилися й біди на нас, і це сповнюється за словом святого Павла: "Біди від розбійників, біди від родичів, біди від поган, біди по містах, біди по пустелі, біди в морі, біди в братах фальшивих". Коли на сповнення слів самого Господа "постане народ на народ і царство на царство, і голод, мор та землетруси настануть місцями"; коли докучають нам нашестя іншоплемінних, міжусобні війни і смертоносні рани, тоді Пречиста і Преблагословенна Діва Марія, Матір Господня, подає нам покров свій на захист, щоб від усіляких нас бід увільнити, від голоду, пагуби й землетрусу захистити, від війни та рани покрити — і збереже нас під своїм покровом неушкоджених, чого звіщання учинилось у царському Константинограді, у царство Лева Премудрого, царя благочестивого у церкві преславної Пресвятої Богородиці, котра у Влахернах.
Коли творилося всеношне співання у день недільний, місяця жовтня, у перший день, і багато людей тоді стояло, о четвертій годині ночі святий Андрій, що був Христа ради юродивий, звів очі свої горі й побачив Небесну царицю, покровительку цілого світу, Пресвяту Діву Богородицю, що стояла в повітрі й молилася, сонячним сяючи світлом і покриваючи людей чесним своїм омофором. Це побачивши, святий Андрій сказав до учня свого, блаженного Єпифанія: "Чи бачиш, брате, царицю і пані усіх, що молиться про цілий світ?". Він же рече: "Бачу, святий отче, і жахаюся!"
Як колись святий Іван Богослов, бачачи на небі знамення велике, жінку, одягнену в сонце, так святий Андрій у подібній до неба церкві Влахеринській побачив Жінку непорочну, вдягнену в сонячну порфиру. Знамення, бачене Богословом, що з'явило Покровительку нашу премилосердну, яка в той час явилася, коли всьому живому розор був; "і зчинилися, — каже, — блискавки, і гуркіт, і громи, і землетрус, і великий град, і з'явилося на небі велике знамення: жінка, зодягнена в сонце". Чому ж знамення те, що з'явило Пречисту Діву, не виникло раніше від блискавок, громів, гуркоту, землетрусу та граду, коли ще всі стихії мирні були, але у найстрашніше сум'яття неба й землі, — з того нехай виявиться, що захисниця наша преблага у самий лихий час, коли находив розор наш, приспіла до нас у поміч і прикрила нас від лискотів звабної, але нетривалої марноти, від голосів гордості життя та марнославства, від громів раптового нападу, від бурі пристрастей і від граду, що згори на нас падає за гріхи покарою.
(мал.) Покров Пресвятої Богородиці (дереворит з невідомої богослужбової книги).
Коли ж усі ті біди допікають нам, тоді, як знамення велике, з'являється швидка помічниця роду християнському, невидимим заступництвом нас бережучи та покриваючи. Це бо знамення дав Господь тим, що бояться його, щоб утекти їм з-перед лиця лука, бо в світі цьому покладені ми як знак на стріляння, летять на нас стріли зусібіч: одні від ворогів видимих, що натягують і націлюють луки і хваляться на нас у гордості своїй; інші від лука ворогів невидимих, щоб жалітися нам: терпіти не можемо бісівського стріляння; інші від єства, що на дух воює; інші від лука праведного Божого гніву та заборони, про що говорить Давид: "Коли хто не навернеться, буде гострити меча свого він, свого лука натягне і наставить його, і йому приготовив смертельні знаряддя, він зробить огнистими стріли свої". Отими всіма стрілами хай не будемо поранені смертно; дасться нам знамення, щоб утекти від лиця лука, — Покров пречистої і преблагословенної Діви; її покровом, ніби щитом, ми захищаємося, цілі від стріляння пробудемо, бо та Захисниця наша має тисячу щитів на наш захист, каже-бо до неї Святий Дух: "Твоя шия немов та Давидова башта ... тисяча щитів повішено на ній, усе щити лицарів.
Поставив колись Давид стовпа свого прекрасного й превисокого, який між Сіоном та нижче розташованим Єрусалимом на горі високій стояв і називався дочкою Сіоновою, і був той стовп поміж ними, як шия поміж тілом та головою, бо висотою своєю перевищував Єрусалим, а Сіону сягав. На стовпі тому повішено було щити і всю зброю до війни і захисту Єрусалиму. Уподібнює-бо Дух Святий Пречисту Діву Давидовому стовпу, бо та була дочкою Давидовою і є посередницею між главою Церкви — Христом і поміж вірними, що є тілом Церкви Його, перевищуючи Церкву, бо воістину вище всіх є, Христа ж сягаючи, бо плоть йому дала. Посередницею є й нині, коли стала в повітрі між небом та землею, між Богом та людьми, між подвигоположником Христом та воюючою Церквою, ніби стовп Давидів поміж Сіоном та Єрусалимом, наповнений кріпких щитів. Щити ж, кажу, — її всесильні до Бога за нас моління, що їх чули ті, котрі достойні були чесного її покрову: молилась-бо чуло як Матір до Сина і Творця свого, промовляючи слова в молитві милосердні та всемилостиві, й казала: "Царю небесний, прийми всяку людину, котра славить Тебе і закликає ім'я Твоє пресвяте на всілякому місці, і де буває пам'ять імені мого, те місце освяти і прослав тих, що прославляють Тебе, і тих, що мене, Матір твою, любов'ю пошановують, приймаючи їхні всілякі молитви та обітниці і збавляючи від усіляких бід та зол". Такі її молитви чи ж бо не щити, котрі захищають воюючу Церкву? Воістину є непереможні, в них же зможемо всі стріли вогненні погасити.
Амвросій святий каже про Давидового стовпа, що з двох причин його поставлено: до захисту міста і для прикраси його. "Поставив, — рече, — стовпа Давид, щоб був захист, укупі й прикраса місту; захист, бо здалеку бачить ворога й проганяє його від міста; прикраса ж, бо всі високі єрусалимські будівлі перевищує своєю висотою". Недаремно отож тому стовпові уподібнена Покровителька наша, котра нам є стовпом кріпості від лиця ворожого; воістину захищає нас і прикрашає. Захищає, коли видимих і невидимих ворогів від нас далеко проганяє, коли полонених од вуз звільняє, коли мучених від духів нечистих збавляє, коли скорботних утішає, скривджених заступає, голодних живить, коли для збентежених пристанищем буває, хворих відвідує. Украшає-бо нас, покриваючи перед Богом соромотну голизну душі нашої своїми превисокими заслугами, як найдорожчими прикрасами, пречисленними благодатями, як невичерпним скарбом, бідність нашу наповнює, чинить нас доброприємними для очей Господніх. Прикрашає, коли тих, що не мають шлюбної одежі, своєю одягає ризою і чинить, щоб не
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Житія Святих - Жовтень, Данило Туптало», після закриття браузера.