Дарка Озерна - Книжка для дорослих: Як старшати, але не старіти, Дарка Озерна
![](/uploads/posts/books/7/4/0/6//knizhka-dlja-doroslih-jak-starshati-ale-ne-stariti-darka-ozerna.jpg)
- Жанр: Дім, Сім'я
- Автор: Дарка Озерна
У нашому інформаційному просторі життя всіх людей, старших навіть за 35 років, малопомітне. Чим живуть «дорослі»? Чи правда, що старші люди всі як один хворі, занудні, несучасні, не хочуть сексу і не подобаються собі в дзеркалі?.. Ні, неправда. Давно на часі переглянути ставлення до віку, старшання і старіння, а також хронічних хвороб. Причому не просто «взяти і перестати хворіти», а збагнути, що з нами відбувається, які є ризики й можливості в кожного віку, і продовжити старшати, та не старіти.
«Книжка для дорослих: Як старшати, але не старіти» у цьому допоможе. У ній ідеться про чинники, що сповільнюють чи прискорюють старіння, про запобігання серцево-судинним хворобам та раку, життя з діабетом та хворобами легень і кишківника, піклування про тіло від очей до кісток, психічний добробут, загальні та специфічні поради з харчування, про менопаузу, ерекцію, секс і те, як жити довго й щасливо. Тільки без магії та чарівних пігулок.
«Книжка для дорослих: Як старшати, але не старіти» — це третя книжка серії «Оптимістично про здоров’я».
Усі права застережено.
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Дарка Озерна
Книжка для дорослих: Як старшати, але не старіти
Вступ
Вітаю!
Рада, що ви зважилися придбати цю книгу та, головне, — взятися до її вивчення!
Розповім, як найкраще її читати, окрім як водити сфокусованими очима по рядках в умовах доброго освітлення і розпізнавати слова префронтальною корою головного мозку.
Читайте книгу просто поспіль, від початку до кінця, — так ви поволі будете ознайомлюватися з термінами та поняттями, які раз по раз виринають у тексті, й зможете скласти цілісну картину про процеси, що відбуваються в нашому організмі. Низка речей буде повторюватися, і це так задумано, щоби інформація нашаровувалася, а не сходила лавиною. Це допоможе краще зрозуміти і запам’ятати зв’язки між різними аспектами самопочуття.
Наприкінці книги є посилання на використані джерела, а найважливіші з них — на медичні настанови чи інші відносно вичерпні документи — винесено в QR-коди. Якщо хочете дізнатися більше, зіскануйте код і перейдіть за посиланням. Це додаткова, деталізована інформація, яка не є обов’язковою для розуміння проблематики.
Терміни чи поняття, які здатні викликати в читачів запитання, а їх пояснення може порушити цілісність викладення тексту, пояснено у виносках унизу сторінок.
Курсивом виділено сленгові слова чи фразеологізми, щоб в аудиторії не виникало сумнівів у тому, чи знають українську мову авторка і редакторки. Курсивом також де-не-де виокремлено слова може, подекуди, часто, аби наголосити, що так буває не завжди, тож не варто подумки згадувати випадки, коли так не було, і втрачати довіру до написаного.
У книзі є рух від загального до конкретного: спершу йдеться про чинники, які визначають якість і тривалість життя у світі та в Україні зокрема, і те, як можна на ці чинники вплинути. Без здорового способу життя (ЗСЖ) й уміння давати раду психічному стану нам не обійтися. Що ми старші, то більше наше самопочуття відбиває спосіб життя, якого ми досі дотримувалися, і це суто наша сфера відповідальності. Це, можна сказати, головна ідея книги.
Далі йде мова про конкретніші речі: запобігання серцево-судинним захворюванням, хронічну обструктивну хворобу легень, діабет, зміни в тілі, що можуть розвиватися з роками, деменцію, оптимальний раціон, менопаузу і секс.
Деякі питання розглянуто доволі розгорнуто, з елементами переконування читачів і читачок та наголошенням на важливості того чи того аспекту, наприклад, психічного здоров’я чи кишкової мікробіоти. Інші питання зумисне представлено тезово, у вигляді переліків чи таблиць — тоді важливо запам’ятати викладену інформацію чи бодай звернути на неї особливу увагу, щоб знати, де шукати, якби раптом виникла така потреба. Додаткова аргументація в такому разі буде тільки заплутувати. Як кажуть програмісти, це не баґ, а фіча.
Мені відомо, що аудиторії подобаються чіткі поради на кшталт 10 заповідей, чи «Заповіту» Тараса Шевченка, чи «Марсельєзи», що, в принципі, недалеко від «Заповіту». Але є багато нюансів, на які слід зважати, тому рекомендації в цій книзі більше нагадують маркування гірської стежини: вам туди — ні, не сюди, — отут тримайтеся за мотузку, там можлива сипучка, а не дорожній знак, який повідомляє, що можна їхати зі швидкістю 90 км/годину.
Ця книжка — не посібник із самолікування і не вичерпний підручник з внутрішніх хвороб. Це non-fiction, нехудожня книга про те, як жити у своєму тілі та в Україні ХХІ століття, почуваючись при цьому досить добре в будь-якому віці. Лікування вам має прописати лікар — саме вам, з вашими діагнозом та анамнезом. І це теж одна з головних тез книги. Але ви маєте знати, коли настав час звернутися до фахівця і що для діагностики робити треба, а що — можна. Це дві великі різниці, як то кажуть. Написати книжку, що збереже час, гроші, нерви й здоров’я людей, коли вони стали пацієнтами, — моя мета і мрія.
Писала цю книжку передусім для себе — моє старшання триває, старішання нависає. Може, комусь переконливішою виглядатиме книга авторства людини на восьмому, а не на четвертому десяткові років. Та нон-фікшн, на відміну від автобіографічної прози, тим і козиряє, що спирається не на неповторний досвід автора, а на доречні для широкого кола людей дослідження. Чого я і намагалася досягнути.
Мене інколи питають, як писати про здоров’я, щоб здолати лінь, міфи, стереотипи та недовіру. І я відповідаю, що слід діяти, як християнські проповідники — переконувати людей, що порятуватися складно, але можливо, і давати настанови, що та як для цього робити. А ще цитую пісню з назвою, що не дуже перегукується з темою здорового способу життя:
Йди у народ, говори їм про спасіння!
І ось мої слова, гнівні й відверті:
Життя відбувається за крок до смерті!
Мої співчуття вашому здоров’ю,
Всі ми ламані господньою любов’ю…[1]
Гайда читати!
Пан Микола
інструктор з водіння, 63 роки
Любить свою дружину пані Світлану (навіть після того, як вона перестала пекти смаколики), читає політичну аналітику й сучукрліт, цмулить каву і цигарки та прагне не відставати від дружини.
Пані Світлана
бухгалтерка, 60 років
У неї хороше почуття гумору й кулінарний талант. Ще недавно мала звичку заїдати всі свої переживання, недосипала і значно менше рухалася. Та зараз опанувала своє життя і насолоджується ним, згадавши про різноманітні хобі.
Тарас
їхній син, дизайнер, 31 рік
Хотів було просто підкачатися та подолати біль у животі, але так захопився здоровим способом життя, що зробив ще й upgrade батьків, себе самого і знайшов собі пару, що поділяє його цінності.
Іванка, дружина Тараса
копірайтерка, 26 років
На ґрунті ЗСЖ почала спілкуватися з колегою Тарасом, та й так, що аж побралися згодом. Подолала депресивний розлад, налагодила контакт із мамою, любить Тараса, свекрів та їхній сад на дачі.
Пані Галина
мама Іванки, вчителька, 54 роки
Раніше вважала піклування про себе «махровим егоїзмом» і жила інтересами родини, але активні щасливі свати викликали в неї суміш заздрості та захоплення, ще й Іванка на психічне здоров’я увагу звернула… Пані Галина, здається, стала на стежку змін.
Пан Богдан
тато Іванки, ФОП, 56 років
Вважає себе ще молодим хлопом, любить збирати гриби й потеревенити за чаркою, в усьому слухається пані Галину, хоч і приховує це, бо «що люди скажуть». Разом із дружиною живе в Івано-Франківську.
Пані Мирослава
бабуся Іванки, 75
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Книжка для дорослих: Як старшати, але не старіти, Дарка Озерна», після закриття браузера.