Тімоті Снайдер - Червоний князь, Тімоті Снайдер
![](/uploads/posts/books/6/3/8/2//chervonij-knjaz-timoti-snajder.jpg)
- Жанр: Наука, Освіта
- Автор: Тімоті Снайдер
Книга відомого американського історика, професора Єльського університету Тимоті Снайдера присвячена непересічній постаті в історії Центральної та Східної Європи — Вільгельмові фон Габсбургові. Ерцгерцог, родич австрійського цісаря, він обрав собі українську ідентичність і став легендарним полковником Василем Вишиваним, Червоним Князем, який боровся за незалежність України в часи Першої і Другої світових воєн. Його вабили героїчні сторінки української історії, змагання українців за державність. Аж до своєї смерті за стінами Лук’янівської тюрми Києва влітку 1948 року він не втрачав надії посісти монарший престол у відновленій українській державі. Він шукав союзників у різних державах — Польщі, Австрії, Франції і навіть нацистській Німеччині, але, врешті, розчарувався в них усіх. Пристрасний мрійник і романтик Вільгельм потерпав від поразок у політиці.
Хто ж був цей дивний чоловік, який змінив свою ідентичність і вирішив боротися за чужу державність? Якою була б історія нашої держави, якби його мрія здійснилася? Запрошуємо порозмірковувати над цими питаннями разом із проникливою книгою Тимоті Снайдера.
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Червоний князь
Це життя, твоє вічне життя!
НіцшеПролог
Колись жила собі в замку прекрасна юна принцеса на ім’я Марія-Кристина, і мала вона звичку читати книжки з кінця до початку. Тоді прийшли нацисти, а за ними — сталіністи. Ця книжка розповідає історію її родини, а тому починається з кінця.
За годину до півночі 18 серпня 1948 року в совєтській в’язниці в Києві лежало мертве тіло українського полковника. Цей полковник колись був шпигуном у Відні й працював спершу проти Гітлера впродовж Другої світової війни, а згодом — на початках війни Холодної — проти Сталіна. Йому вдалося втекти від Гестапо, але не вдалося втекти від совєтської контррозвідки. Одного дня український полковник сказав своїм друзям, що йде обідати до ресторану, й у Відні його більше не бачили. Його викрали солдати Червоної армії, літаком привезли до Совєтського Союзу, а тоді нестямно допитували. Він помер у в’язничній лікарні і був похований у непідписаній могилі.
В українського полковника був старший брат. Він теж був полковником і також чинив опір нацистам. Через свою відвагу він провів війну в німецьких тюрмах і таборах. Після гестапівських катів його тіло залишилося напівпаралізованим, одне з очей втратило здатність бачити. Повертаючись додому після Другої світової війни, він спробував повернути собі родинний маєток. Власність його родини перебувала в Польщі, а сам старший брат був поляком. Захоплений нацистами у 1939 році маєток у 1945 році знову конфіскували комуністи. Знаючи, що родина польського полковника мала німецьке походження, нацисти на допитах хотіли, щоб він визнав, що з расового погляду є німцем. Зробити це він відмовився. Тепер той самий аргумент лунав від нового комуністичного режиму. За своєю расою він німець, а отже, не має прав на землю в Польщі. Відібране нацистами комуністи повертати не збиралися.
Тим часом діти польського полковника зіткнулися з проблемами адаптування до нового комуністичного ладу. У поданні на вступ до медичного інституту його донька мусила вказати соціальний клас своєї родини. Серед передбачених у документі варіантів були: робітничий клас, селянство, інтелігенція — стандартні категорії марксистської бюрократії. Після тривалого зволікання юна панна написала «Габсбург». Вона не збрехала. Абітурієнтка медичної школи була молодою принцесою Марією-Кристиною Габсбург.
Її батько, польський полковник, та її дядько, український полковник, були габсбурзькими принцами, нащадками імператорів, членами найвеличнішої родини Європи.
Народившись наприкінці дев’ятнадцятого століття, її батько Альбрехт та дядько Вільгельм досягли повноліття у світі імперій. На той час їхня родина все ще правила Габсбурзькою монархією — найвеличнішим та найстарішим володінням Європи. Розлегла від гір України на півночі до теплих вод Адріатичного моря на півдні, Габсбурзька монархія включала дюжину європейських народів і мала за собою шість століть неперервної влади. Українського полковника та польського, Вільгельма й Альбрехта, виховано в дусі захисту і збільшення родинної імперії у вік націоналізму. їм судилося стати польським та українським князями, що зберігатимуть вірність ширшій монархії і коритимуться габсбурзькому імператорові.
Такий королівський націоналізм був винаходом їхнього батька Штефана. Саме він відмовився від традиційного для імперської родини космополітизму й позиціонувався поляком у надії стати регентом або князем Польщі. Альбрехт, його найстарший син, був його вірним спадкоємцем; Вільгельм, наймолодший, був бунтівником, хлопцем, що обрав інший народ. Проте обоє синів прийняли батьків засадничий засновок. На думку батька, націоналізм був неминучим, але занепад імперій таким не був. Створення держави для кожної нації не визволить національні меншини. Натомість, передбачав він, Європа перетвориться на неоковирне скупчення слабких держав, чиє виживання залежатиме від держав сильніших. Штефан вважав, що європейцям буде краще, якщо вони зможуть узгодити свої національні прагнення із вищою лояльністю до імперії — зокрема до Габсбурзької монархії. У недосконалій Європі Габсбурзька монархія була кращим театром для національних драм, аніж будь-яка з альтернатив до неї. Нехай національна політика триває далі, гадав Штефан, у затишних межах толерантної імперії, що мала б вільну пресу і парламент.
Відтак Перша світова війна стала трагедією як для Штефанової гілки родини Габсбургів, так і для самої династії. Впродовж війни вороги Габсбургів — росіяни, британці, французи та американці — використали національні сентименти супроти цісарської родини. На кінець війни Габсбурзька монархія була розчленована і випатрана, а в Європі правила диктував націоналізм. Трагедія поразки 1918 року була найбільш відчутною для Вільгельма, наймолодшого сина, українця. Перед Першою світовою війною українські землі поділено між Габсбурзькою та Російською імперіями. Так постало національне питання, яке обмислював Вільгельм. Чи можна об’єднати Україну і приєднати її до Габсбурзької монархії? Чи міг би він правити Україною для Габсбургів так само, як його батько хотів правити Польщею? Певний час це здавалося можливим.
Вільгельм став українським Габсбургом. Він вивчив українську мову, під час Першої світової війни командував українськими загонами і тісно поєднав своє життя з обраним народом. Його шанс на славу прийшов, коли 1917 року Большевицька революція знищила Російську імперію, таким чином уможлививши завоювання України. У 1918 році Габсбурзький цісар відправив Вільгельма в українські степи, де той намагався розбудити національну свідомість селянства і допомагав бідним зберегти відібрану в багатих землю. Він став легендою у цілій країні — Габсбург, що говорив українською, ерцгерцог, що любив простий народ, Червоний Князь.
Вільгельмові фон Габсбургу, Червоному Князеві, доводилося одягати уніформу австрійського офіцера, придворні регалії габсбурзького ерцгерцога, простий костюм паризького вигнанця, комір Ордену Золотого Руна, а також — час від часу — сукню. Він умів орудувати шаблею, пістолетом, стерном і палицею для гольфу; з необхідности він знався з жінками, а задля задоволення — з чоловіками. Він говорив італійською — мовою його матері-ерцгерцогині, німецькою — батька-ерцгерцога, англійською — його британських друзів королівської крови, польською — мовою країни, якою хотів правити його батько, та українською — мовою краю, яким хотів правити сам. Він не був безневинним, але безневинні не можуть засновувати націй. Кожна національна революція, як і кожен спалах любовного шалу, чимось зобов’язані своїм попередникам. Кожен батько-засновник знав шалені часи. У питаннях політичної лояльности й сексуальної поведінки Вільгельм виявляв справжню безсоромність. Йому не спадало на думку, що об’єкти його відданости або пожадання може визначати за нього хтось інший. Однак сама ця безоглядність ховає в собі певний етичний засновок. Вона відмовляє державі — хай лише ароматом парфумів у готельній
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Червоний князь, Тімоті Снайдер», після закриття браузера.